Ben isteni rózsaillatra ébredt. Hunyorogva nyitotta ki a szemét, és pillantása nyomban Flórára tévedt.
A nő az oldalán feküdt, felé fordulva, lélegzete a vállát csiklandozta, ajkai kicsit elnyíltak alvás közben. Valamikor az éjjel lerúgta magáról a takarót, és a póló egészen felcsúszott a lábán. Ben nem tudta levenni a tekintetét a combjáról, és nyomban az ágyékába tolult a vér. Örömmel nyugtázta, hogy nem hasít bele a fájdalom, mint előző este, sőt a többi sérülése is tompa lüktetéssé szelídült.
Flóra, mintha megérezte volna fokozódó türelmetlenségét, mocorogni kezdett, aztán nyújtózkodott, közben a fehér póló a mellére feszült, és ettől az utolsó néhány csepp vér is, ami még Ben ereiben keringett, a farkába száguldott.
– Jó reggelt! – mormolta Flóra álomittas hangon. – Hogy vagy?
Ben lassan végighúzta kezét a nő meztelen combján.
– Egy testrészem már biztos van, ami újra tökéletesen működik.
– És gondolom nem a nyelved az, mert annak tegnap sem volt semmi baja – jegyezte meg Flóra csúfondárosan, ám közben az arca árulkodóan elpirult.
– Még a felét sem láttad annak, amit a nyelvemmel művelni tudok – vigyorodott el Ben, amitől a nő csak még jobban elvörösödött.
– Rendeltetésszerű használatról beszéltem.
– Én is. Vagy arra célzol, hogy túl sokat beszélek?
– Egy kicsit, de ne aggódj, cuki vagy közben.
– Cuki?! – háborodott fel Ben. – Na, ennyit arról a tökéletesen működő testrészről!
Flóra felnevetett, közelebb csúszott hozzá, és besiklott a takarója alá. Selymes combja Ben ágyékához simult, és a férfi úgy érezte, mintha kisütötték volna az érzékeit.
– Én nem találok itt semmi hibát – dünnyögte Flóra.
Ben elakadó lélegzettel nézett a nő ragyogó zöld szemébe, és hirtelen nem is tudta, hogy ki csábít el kit. Általában ő szokta a csajokat, de Flórával ez is máshogy működött. Mintha egy piszkosul szexi társasjátékot játszanának, ahol hol ő lép, hol a nő.
– Egyébként mondtam már, mennyire vagány voltál tegnap este? – Ben karjaiba vette a nőt. – Ahogy kiszabadultál a nagydarab fickó kezei közül.
– Láttad?
– Persze, fél szememet végig rajtad tartottam.
– Pár éve jártam önvédelmi tanfolyamra. A barátnőm, Liza hurcolt el rá – mesélte Flóra, karjait Ben nyaka köré fonva. – Azt hittem, már rég elfelejtettem mindent, de ezek szerint pánikhelyzetben visszajönnek az emlékek.
– Nagy mázli! – morogta Ben, és száját a nő ajkára tapasztotta.
A csók ugyanolyan pazar volt, mint tegnap, de Ben most képtelen volt finomkodni, ahhoz túlságosan kívánta Flórát. A nyelvük vad táncot járt, a fogaik össze-összekoccantak. Ben egyik kezével az alsógatyáját igyekezett letolni, másikkal a nő pólójához kapott, hogy lerángassa róla, és végre azt tegyék, amit már napokkal ezelőtt meg kellett volna tenniük, de az átkozott csengő épp ezt a pillanatot választotta, hogy megszólaljon.
– Vársz valakit? – pihegte Flóra.
– Nem. Bárki is az, majd elmegy.
Mielőtt azonban megszabadulhattak volna a felesleges ruháktól, valaki újra rátenyerelt a csengőre.
– A rohadt életbe! – csattant fel Ben. – Megnézem, ki az, és elküldöm.
Talpra kecmergett, és az ágyban fekvő nőre nézett. Flóra ajka duzzadt és vörös volt, haja kócosan terült szét a párnán. Ben megfordult, mielőtt leszarva a fülsértően csilingelő csengőt újra a nőre vetné magát, aztán felkapott egy melegítőalsót és a bejárathoz csörtetett.
Feltépte az ajtót, és azonnal rádörrent a küszöbön ácsorgó Alexre.
– Mit keresel itt?
– Neked is szia, haver! Ki hagyott így helyben? – vigyorodott el Alex csúfondárosan Ben állára pillantva, ami valószínűleg már kék-zöld színben pompázott a tegnapi pofonoknak köszönhetően.
– Hagyjuk! Mi a francot akarsz kora reggel? Dolgom van, tűnj el!
– Először is elmúlt tizenegy, másodszor pedig a hölggyel – mutatott egy magas, szemüveges csajra, aki épp akkor lépett ki a háta mögül – az előbb találkoztam a kávézóban. Feltétlen szeretné tudni, hogy ez a dolog, amit előbb említettél, Flórát is magában foglalja-e, mivel épp őt keresi.
– Gondolom, igen, ugyanis itt az apja kocsija – biccentett a nő a terepjáró felé, meg sem várva Ben válaszát.
– Látod – nézett Alex a csajra –, mondtam én, hogy felesleges aggódni.
– Te nem tudod, hogy Flóra mekkora kalamajkába képes keverni magát – legyintett a csaj. – Egyébként Liza vagyok – fordult vissza Benhez.
– Ben.
– Igen, tudom, a nyomozó. Hallottam már rólad.
– Kíváncsi lennék, miket mesélt neked Flóra! – szólt közbe Alex, és látszott, hogy remekül mulat a helyzeten.
A nő Alexre pillantott, és olyan volt a tekintete, amilyennek Ben a nőstény oroszlánt képzelte, mielőtt beleharap a lába előtt heverő antilopba.
– Rólad ugyan semmit sem mondott, de így is egyértelmű, hogy te vagy a helyi menő csávó.
– Micsoda? – Alex arcáról lefagyott a vigyor, és nem sokon múlt, hogy Ben ne röhögjön fel megnyúlt képe láttán.
– Helyi menő csávó – ismételte Liza kíméletlenül. – Tudod, aki minden nőt fel akar szedni, és közben azt képzeli, hogy ő a kiskakas a szemétdombon.
– Akkor még nem ezt mondtad, amikor idefurikáztattad magad.
– Persze, hogy nem. Semmi kedvem nem volt egyedül bolyongani ezen az elhagyatott környéken.
– Mondták már, milyen számító boszorkány vagy?
– És neked, hogy pocsékul viseled, ha egy nő nem hever a lábaid előtt?
Ben ide-oda kapkodta a fejét Alex és Liza között.
– Mi lenne, ha adnátok nekünk félórát? – vonta magára a figyelmüket.
– Oké – bólintott Liza –, annyi ideig talán még el tudok lenni ezzel a bájgúnárral.
– Bájgúnár?! – csattant fel Alex.
– A mézesmázos modorod az oka. Kész szerencse, hogy jól nézel ki. Az némileg ellensúlyozza a stílusbéli hiányosságokat.
– Nemsoká jövünk – szólt közbe gyorsan Ben, bár nem volt biztos benne, hogy a másik kettő meg is hallotta.
Rájuk csapta az ajtót, és homlokráncolva ment vissza a lakásba.
– Hát ez baromi bizarr ‒ dünnyögte az orra alatt, aztán Flórára pillantott, aki épp a farmerját húzta fel. ‒ Te meg mit csinálsz?
– Felöltözöm. Mindjárt fél tizenkettő, én meg azt beszéltem meg Lizával, hogy tízkor találkozunk – hadarta a nő. – Már egy csomószor hívott, csak le volt némítva a telefonom. Hogy feledkezhettem meg róla?!
– A tegnap este után nem csoda – jegyezte meg Ben és nézte, ahogy Flóra hátat fordít neki, kibújik a fehér pólóból és a melltartójáért nyúl.
– Lizát ez nem fogja megbékíteni.
Ben a nő mögé lépett és segített neki bekapcsolni a melltartót, közben végigsimított a fehér csipkével fedett domborulatokon. Flóra felsóhajtott, egy pillanatra a mellkasának dőlt, aztán elhúzódott.
– Jobb lesz, ha megyek.
‒ Nem kell sietned. Alex csengetett az előbb, itt van vele a barátnőd is. Ha jól vettem ki a szavaikból, a kávézóban találkoztak. Egy darabig még ellesznek.
– Ben… ‒ Flóra mindenhová nézett, csak Ben szemébe nem. ‒ A tegnap este… meggondolatlanság volt. Jobb lenne…
‒ Mi lenne jobb? – kérdezte Ben hirtelen feltámadó dühvel, bár pontosan tudta, mit akar Flóra mondani. ‒ Elfeledkezni az egészről? Mintha mi sem történt volna? Ez lenne a megoldás?
‒ Nem, csak jobban átgondolni.
‒ Mit kell ezen átgondolni?
Ben tudta, hogy rosszul kezeli a helyzetet, túlságosan nyomul, ami nem biztos, hogy célravezető, de bassza meg, olyan régóta vágyik Flórára! És a tegnap este után nem bírná elviselni, hogy a nő kicsússzon a kezei közül. Anélkül nem, hogy úgy istenigazából az ágyába vigye.
‒ Csak… nemrég váltam el, és… túl sok a bonyodalom. ‒ Flóra összefűzte a karjait a mellkasa előtt, és a szeméből szomorúság sugárzott.
‒ Akkor majd bonyodalom-mentesen csináljuk – lépett Ben közelebb a nőhöz.
Végigsimított a karján, aztán két kezébe fogva az arcát megcsókolta. Flóra felsóhajtott, és szorosan hozzásimult, Ben pedig minden további teketóriázás nélkül felkapta, és a konyhaasztalra ültette. Még sosem vágyott senkire ennyire, mint ebben a pillanatban Flórára. Elűzte azt a kényelmetlen gondolatot, hogy Flóra talán nem akarja ugyanennyire. Ezzel ráér később foglalkozni. Akkor, amikor az agyában is lesz vér, nem csak a farkában.
Épp azon volt, hogy lehúzza a cipzárt Flóra farmerján, amikor Alex csörtetett be a lakásba Lizával a nyomában.
– Alex, zavarsz! – morrant fel Ben, közben ezerszer elátkozta magát, amiért elfelejtette ráfordítani a zárat az ajtóra. Segített leszállni Flórának az asztalról, aztán odadobta neki az egyik szék karfáján heverő pólóját, amibe a nő gyorsan bele is bújt.
Alexet azonban meglepő módon cseppet sem érdekelte Flóra alulöltözöttsége, rá sem nézett a nőre, csak Ben kezébe nyomta a telefonját.
– Ezt látnod kell!
Ben a mobil kijelzőjére nézett, amin egy cikk volt megnyitva, aztán nyomban el is káromkodta magát.
‒ A kurva életbe! Rózsakő polgármestere ötvenmillió forintot különít el a költségvetésből a bűnözés visszaszorítására?! ‒ olvasta fel a címet ökölbe szoruló kézzel. ‒ Az álszent rohadék!
‒ Hát, ha álszent rohadék, akkor is marha jó az önmarketingje. Mert ezzel a húzással – mutatott Alex a telefon kijelzőjére ‒ minden gyanút elterel magáról.
‒ Csak szereznem kell valami bizonyítékot ellene – szűrte Ben a szavakat a fogai között, de ő is pontosan tudta, hogy Alexnek igaza van. Ez a cikk szinte lehetetlenné tette az amúgy sem könnyű feladatot.
‒ Ben – szorította meg Flóra a kezét ‒, ha létezik az a bizonyíték, meg fogod találni.
‒ De – vágott közbe Alex, mintha csak folytatná Flóra ki nem mondott gondolatát ‒ ideje lenne jobban elgondolkozni azon, hogy Makai talán tényleg ártatlan, és valaki más van a lövöldözés és a késelés mögött.
Legyél az oldalam rendszeres olvasója, hogy soha ne maradj le az új bejegyzésekről:
KEDVEZMÉNYES ELŐRENDELÉS:
Szeptember 25-ig a második kiadást 30% kedvezménnyel 4590 Ft helyett 3200 Ft-ért:
VÁSÁROLD MEG MÁSHOL:
Az alábbi könyves webshopokban is előrendelhetitek a könyvet:
OLVASD TOVÁBB EBOOKBAN:
Ha inkább e-könyvben olvasnád tovább, és nem hagynád ki a Rózsakői rejtélyek második részét sem. A két rész együtt e-könyvben csupán 2000 Ft:
Ha nem tudod, hogy tetszene-e, olvass bele, és menj biztosra:
Ha tetszett, itt tudod megvenni a könyveket nyomtatva és elektronikusan is:
FairBooks Kiadó (akár dedikálva is)
Nincsenek megjegyzések:
Megjegyzés küldése